Resync: Xenzai The Lost Room E04 - The Box
-Kjente du det, Joe? -Hva da?
Det. Som når to gjenstander begynner å nærme seg hverandre.
Den skumle følelsen. Som en vibrasjon her inne.
-Jeg trodde det var nervene. -Det er motellet. Alle gjenstandene.
Nøkkelen, rommet, alt... De kommer fra dette stedet.
-Visste du om dette hele tiden? -Det er et dårlig sted.
Hva mer vet du?
Det inntraff 4. mai 1961.
Klokken 13.20.
-Hva inntraff? -Det som skapte gjenstandene.
Gjenstandene vil bli samlet igjen.
Tror du at det var tilfeldig at vi møttes?
Tror du at du fant bildene ved et tilfelle?
Jeg viste deg veien, men det var gjenstandene som tok deg hit.
-Hvor er rom nr 10? -Det fins ikke.
Det har aldri eksistert.
Ikke etter den 4. mai 1961, iallfall.
-Vet du hva det der er? -En gjenstandskart.
-Martin Ruber... -Ja.
Tror du på gjenforeningen med Gud?
Tror du på sannheten, ordenen og den nye religionen?
Ja.
Forkaster du ditt forrige liv?
Gir du deg selv til ordenen?
Ja.
Så be.
Be til denne gjenstanden.
Hva er det?
Det er et stykke av Gud.
Akkurat som alle andre gjenstander.
Jeg vil at du ber til den.
Hvis vi kan gjenforene alle gjenstandene-
-så kan vi gjenskape Guds sinn.
Vi kan kommunisere med Gud-
-for første gang i menneskets historie.
-Tror du på det, Martin? -Ja, det gjør jeg.
Så åpne øynene dine og ta imot ordenen.
Enfoldig.
Arrogant.
Du lever bare fordi jeg en gang var som du.
Men du kommer til å lære, Martin.
Takk meg for denne barmhjertigheten.
Takk.
Motellromnøkkelen er den viktigste gjenstanden for ordenen akkurat nå.
Margaret, din gruppe skal finne Joe Miller og ta nøkkelen.
Ingen tabber som i Michigan.
Ray Koreys gruppe i New York og Parchmans gruppe i Cleveland-
-støtter dere om nødvendig.
Dr. Ruber kjenner tydeligvis Joe Miller personlig.
Derfor er jobben din.
Dr. Ruber kan ikke hjelpe oss etter det som har hendt mellom dem.
Det er akkurat derfor han kommer til å ville prate med meg.
Han vil drepe meg.
-Det fins ingen spøkelser. -Jeg bare spør deg.
-Sverger du at du ikke så henne? -Jeg så henne ikke.
Jeg tror ikke på spøkelser.
-Men derimot magiske bussbilletter. -Jeg har sett den.
Jeg så henne. Hva hun enn er, så var hun der.
Her.
Teip den fast.
-Er du klar? -Ja.
-Jeg føler meg dum. Gjør du det? -Gi det bare noen sekunder!
Perfekt! Kameraet er ødelagt.
Jeg kan kanskje fikse det. Nøkkelen klarte seg.
-Ja, det er Miller. -Joe, det er Ruber.
Vi må prate om datteren din.
-Hva vil du, Ruber? -Hjelpe deg å få igjen datteren din.
Jaså? Har du planer på å få Lou tilbake også?
Jeg har blitt med i en gruppe, Joe. En kabbala.
De kalles "Orden for gjenforening". De tror på gjenstandene-
-og de vil bruke dem. Har du noen anelse om hvor kraftige de er?
Ordenen tror at de kan føre sammen alle gjenstandene igjen.
-De kan snakke med Gud. -Det er vanvidd.
Bli med meg til ordenen! Gi oss nøkkelen!
Om noen kan få Anna tilbake, så er det vi sammen.
En dag, Ruber,-
-kommer du til å få det du fortjener.
En dag kommer du til å trenge meg, Joe.
Jeg har nesten fått den til å virke.
Kan du lage dyrepannekaker?
-Hva slags vil du ha? -Elefant.
Det kan jeg ikke. Men hva med en mus?
Jeg har ordnet det.
Vent! Kom tilbake.
Spill det av langsommere!
Hun oppløses.
Nøkkelen fører henne tilbake i noen sekunder i vår tid og rom.
Hvordan er det når hun ikke er i vår verden?
Jeg vet ikke, men Anna er kanskje fanget på samme sted.
Jeg må finne ut hvem hun er.
Er du sikker på at du vet hvor du skal?
-Hvor mye lenger? -Jeg vet ikke. Ikke mye.
-Det virker ikke som noen snarvei. -Slutt å klage nå!
-Hva heter denne byen? -Jeg husker ikke.
-Hvorfor ikke? -Jeg er lei av spørsmålene dine.
Jeg husker ikke byens navn. Det spiller ingen rolle.
-Dere inntrenger. -Unnskyld.
Vi visste ikke at det bodde noen her. Vi er på vei til byen.
Det fins ingen by lenger.
-Vennlig. -Derfor pleier jeg ikke å gå hit.
-Kom an! -Ro deg ned.
-Hvor er alle sammen? -Akkurat.
Skal vi legge inn et bud?
Er du stolt nå?
-Hva er problemet? -Jeg har vært her før.
-Jeg liker ikke dette stedet. -Bli med litt til!
Jeg spanderer lunsj.
-Buss-stasjonen er den veien. -Jeg ser ikke etter buss-stasjonen.
Jeg er sulten og jeg vil spise.
Jeg tar dagens.
-Kalkun og potetmos. -Eplepai og kaffe også.
-Jeg tar to porsjoner. -To?
Ja, to.
-Forstår du hvorfor jeg misliker det? -Slapp av.
-Noe mer? -Ja.
Jeg vil vite noe om motellet.
Får jeg ikke stille et enkelt spørsmål?
-Hva skjedde på det motellet? -Det er hjemsøkt.
Hva mener du?
Det dukker opp folk fra ingen steder som tror at de er i helvete.
Før skjedde det nesten aldri. Nå skjer det hele tiden.
Hvem er kvinnen på motellet?
Kvinnen?
Spøkelset?
Har noen sett henne? Ingen?
Vi tar resten ved bordet.
Det føles som om jeg holder på å bli gal.
Disse personene bor et par kilometer fra det motellet.
Halvgale, uten å vite hvorfor.
De fleste dro for en stund siden, men...
De fleste av dem fattet det aldri. Hva er det?
Der er spøkelset vårt.
-Vil du komme inn, eller? -Jeg tror ikke det.
-Er det bedre? -Ja, mye.
Jeg vil spørre deg noe.
Kjenner du henne?
Nei.
-Hvem er hun? -En kvinne jeg så på motellet.
Det ekte motellet i rom nr 9.
-Hva er det? -Joe, ikke dra tilbake dit!
-Kjente du til det? -Du ville ikke forstå.
Hva ville jeg ikke forstå, Jennifer?
Er ikke det mannen fra hospitset?
Det er min bror, Drew.
Vi har alle våre grunner for å bli kvitt gjenstandene. Drew er min.
Han ble besatt av rom 9.
Hva som enn skjedde der inne ødela ham.
Joe, lov meg at du aldri vender tilbake dit!
Jeg beklager for din brors skyld, men jeg må tilbake dit,-
-for det som skjedde den kvinnen kan skje Anna akkurat nå.
Jeg skal finne navnene på alle på bildet og prate med noen.
Om jeg kan få ut kvinnen, så kan jeg få ut Anna.
Jeg vet det.
Min brors forskning om rom 9.
Hjem, kjære hjem.
Jennifer, jeg...
Føler du deg bra?
Ja.
Ikke knus hjertet mitt.
Ikke knus mitt.
Jennifer, kle deg. Vi må gå.
Det er fortsatt der. Hvem som enn laget merket var her i 1961.
Jeg tror at broren min identifiserte personene på fotoet. De er samlere.
Kvinnen du så var motellets sjef i 1966. Arlene Conroy.
Arlene Conroy.
-Kvinnen på bildet? -Ja.
Hva skjedde med resten av dem?
Alle andre er døde.
Vi må finne ut hvem dette tilhører.
-Er det noen der inne? -Ja, jeg jobber overtid.
-Hvem er der inne? Pendegrass? -Ja, kompis.
-Jeg har sett ham før. -Hvem faen er det som er der inne?
Kom an.
-Hvem er dere? Ut av huset! -Jeg vil vite om Arlene Conroy.
Jeg har sett henne. På motellet.
-Fortell hva som skjedde. -Jeg vet ikke.
Jeg skulle ønske at jeg kunne hjelpe henne.
Hun er kona mi.
Datteren min forsvant i motellrommet, akkurat som kona di.
-Hun er bare åtte år gammel. -Herregud...
-Jeg er lei for det. -Vær så snill, hjelp meg.
Fortell hva som skjedde i rom 9!
Vet du hvordan gjenstandene ble til? Var dere innblandet på et vis?
Nei. Hvordan skulle vi kunne være det?
Vi drev bare motellet. Det var alt. Arlene var sjef.
Jeg var vaktmester. Det var bare et vanlig sted.
Det var ikke akkurat noe som skjedde.
Etterpå skjønte vi at noe måtte ha hendt.
Motellet har bare ni rom, ikke sant?
Bortsett fra en dag da Arlene fant en nøkkel til rom 10.
Vi prøvde nøkkelen...
Jeg antar at du vet hva vi så.
Det var fremdeles et par gjenstander der inne. Jeg ville ikke ha dem.
Men Arlene fikk et merkelig blikk. Hun ville ta tilbake gjenstandene.
Hun fikk noen av våre venner med. Snart var vi en gruppe.
I 1966 hadde vi funnet nesten alle gjenstandene.
Siden rom 10 ikke fantes, så begynte Arlene å eksperimentere i rom 9.
Til slutt fant hun klokkeesken.
Det var da alt gikk galt.
Hva mener du med det?
Det er lettere om jeg viser dere.
Dette er en kopi. Originalen ble stjålet for lenge siden.
Hun ser helt maken ut.
Arlene hadde lett etter de fem gjenstandene i årevis.
Hun sa at man med rett kombinasjon kan åpne døren-
-på ordentlig. Jeg tror at hun var gal alt da.
Så ga jeg henne klokkeesken-
-og alt gikk galt.
Hun åpnet døren og det var som om...
...hun åpnet en revne i virkeligheten.
-Hva i helvete hender? -Gus, er filmen skjøtet?
Nei. Det er en uredigert film.
Arlene ofret seg selv for å få slutt på det.
Jeg så Arlene et par måneder senere på motellet.
Bare i noen sekunder. Hun ba meg om hjelp.
Men jeg kunne ikke hjelpe henne.
Jeg kvittet meg med nøkkelen og vendte aldri mer tilbake.
Jeg byttet navn. Jeg reiste overalt.
Til slutt kom jeg tilbake.
Jeg antar at jeg ville være nær henne.
Gus, hva gjør esken?
-Kan jeg ta filmen? -Ta den!
Jeg vil aldri se den igjen.
Og om dere finner kona mi...
...vær så snill og la henne slippe å lide.
Du vil ikke tro meg, betjent. Vi hadde et innbrudd i går kveld.
De brukte bare fingeravtrykkdatabasen.
-Noen logget seg inn som Joe Miller. -Hvorfor har han sitt brukernavn?
Hva lette han etter?
Det virker som om Joe Miller er på vei til New Mexico.
-Jeg tror at dette er esken. -Nøkkelen får Conroy delvis tilbake.
Esken kan kanskje få henne helt tilbake.
Hvordan får jeg tak i esken?
Hvis du gjør dette, så blir jeg med.
Det fins en kvinne. Hun er gjenstandssporer.
Hun handler ikke med legionen, men kanskje med deg. Suzie Kang.
Hvem var det som tipset deg? Jobber du for legionen?
-Nei. -Bra. De er en gjeng idioter.
De prøver å gjemme gjenstandene. Det er ikke bra for forretningene.
-Jeg er alene, og jeg har nøkkelen. -Så du er den nye motellmannen.
-Joe Miller. -Får jeg se nøkkelen?
-Får jeg rette pistolen min mot deg? -Jeg vil bare se nøkkelen.
Det var som bare!
Ok. Hva leter du etter?
-Esken. -Den kan du ikke få tak i.
-Hvor er den? -Synd at du er så dum.
1000 dollar.
"Den demper entropien innen en begrenset radius."
Jeg må ha vært borte den dagen.
Den forhindrer forfall.
-Hvem har den? -De kaller seg for ordenen.
En veldig grusom kabbala.
Esken var deres første gjenstand. De bygde religionen sin rundt den.
Om du hadde tenkt å skyte...
Ordenen har en gjenstand som jeg trenger. Klokkeesken.
-Hvor oppbevarer de den? -Jeg vet ikke.
-Ikke lyv for meg. -Du får den aldri.
-Lukk øynene. -Hør på meg.
Du kan ikke få tak i den, men det kan jeg.
-Jeg skaffer esken til deg. -Sett deg.
Joe, jeg vil se motellrommet igjen.
-Jeg vil gå inn i det. -Hvorfor det?
Da jeg så det rommet,-
-visste jeg at det var noe som jeg var ment å se.
Jeg vet ikke hvorfor, men jeg må få se det. Jeg må inn i rommet.
Den eneste grunnen til at du lever, er at jeg trenger esken.
Når du har skaffet esken, får du gå inn i rommet.
Om jeg kommer like hel ut,-
-lover jeg å finne en måte å vekke deg på.
Herregud, Drew...
Kammen.
Jeg ville si at jeg har funnet en måte å få kona di tilbake på.
Alt du gir henne er smerte. La det bare være!
Jeg er lei for det, men jeg må prøve.
Unnskyld meg.
Den siste gjenstanden broren min manglet var kammen.
-Jeg fikk den tilbake av legionen. -Jeg kommer straks.
Jeg må gå.
Arlene forsvant ikke på samme måte som datteren din.
Arlene hadde nøkkelen.
Det var gjenstandene som slukte henne.
Det var gjenstandene.
Du er anholdt for mordet på Lou DeStefano-
-og kidnappingen av Anna Miller.
Vil du komme med en uttalelse?
Vil du det?
Eks-kone, omsorgstvist. De kommer til å sette deg bak lås og slå.
Fortell hva som skjedde.
Jeg kan ikke.
Du kjenner meg. Du har vært hjemme hos meg.
Jeg har sett deg med Anna. Du er en fin pappa.
Det ligner ikke deg. La meg hjelpe deg å få tak i den skyldige!
Jeg sier det for dine jenters skyld...
Slipp denne saken!
Hva faen har du blitt involvert i?
Lou spurte meg om det samme, og nå er han død.
Og Anna?
Hun lever.
Må jeg rive verden i to for å få henne tilbake, så gjør jeg det.
Siste sjanse.
Er du uskadd?
-Har du nøkkelen, Joe? -Jeg har den, og jeg er bevæpnet.
Stopp! Parker bilen.
Ta nøklene ut av tenningen! Nå!
Jennifer, se bort! Han har kortstokken.
Legg den på dashbordet!
Ut med deg!
Ut!
Still deg mot varebilen!
-Nei, Joe! -Gi meg klokkeesken!
-Gi meg esken! -Her er den.
Joe, ta kammen!
Hva gjør du?
Slipp meg inn!
Åpne esken!
Har du sett en liten jente?
Datteren min er fanget i rommet. Vær så snill, hjelp meg.
-Er du han? -Hvem da?
Mannen. Mannen på bildet!
-Bildet? Hvilket bilde? -Vær så snill! Få det til å stoppe!
Hvilket bilde?
Ikke lukk den!
Joe, kammen!
Takk.
Jeg er ikke mannen på bildet. Dessverre.
Jeg vet det.
Jeg så datteren din.
Hun venter på deg, Joe.
Hun sa at hun har sett Anna.
-Jeg forstår ikke. Hva skjedde? -Jeg vet ikke.
Jeg tror at jeg vet hvilket bilde hun pratet om. Dette.
-Hva er det? -Det er rommet.
Herregud!
Flytt deg, Ruber.
Slik må rommet ha sett ut 1961. Rett før gjenstandene ble forandret.
Hva var det?
Hva i helvete er det?
Det er en mann.
Det fantes en gjest i rom 10.
Utrolig.
Kom igjen. Nå stikker vi.
Jeg ga deg esken. Vi hadde en avtale.
Kom an, Ruber!
Herregud...
Vi er virkelig i rommet.
Han sto her.
-Føler du deg opplyst nå, Ruber? -Ja.
Det gjør jeg.
Gjenstandene virker ikke i rommet, Ruber.
-Han stjal den! -Det spiller ingen rolle.
Hvorfor ikke?
-Mannen i rommet. -Ja?
Hvis jeg har rett, så er han hovedgjenstanden.
Og vi skal finne ham.
Resync: Xenzai www.subscene.com
Tekst: Per Olav Wiborg-Maurstad www.primetext.tv